Irene?
Mr. Forsyte?
Mr. Forsyte!
Ja, Bilson. Hvad er der?
Jeg gennemgik visitkortene.
Det er mrs. Forsytes.
Tak, Bilson. Jeg skal sørge for, hun får den.
- Flot! Hvis jeg selv skal sige det. - Rent held.
Se, hvem der kommer krybende.
Tilbage i familiens skød?
Du kan roligt give mig hånden igen. Hvordan går det, George?
- Udmærket. Du kender vel...? - Dartie.
- Det er hårde tider for os Forsyter. - Hele den der Soames-affære...
Freddie får meldinger konstant. Hun stikker af, kommer tilbage...
Det er en tragisk affære.
Hun har ingen penge. Hun efterlod sine smykker.
- Ganske prisværdigt. - Ja, for en dame. Hvor mon hun er?
- Vi må hellere spise. - Dartie har en teori, ikke sandt?
Jeg vil vædde på, at han har myrdet hende.
Jeg vædder ikke. Irene fortjener bedre.
- Jeg giver ti gange igen? - Top.
Farvel, sladrehoveder.
- De har skiftet blomster. - Det gør jeg hver fredag.
I alle værelser? Undtagen mrs. Forsytes?
Har jeg bedt om det? Har mrs. Forsyte?
- Nej, men... - Så gør, som De plejer.
- Sengetøjet skiftes om mandagen. - Så gør det på mandag!
- June... - Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige.
Jolyon?
- Har du været ude at spadsere? - Jeg har besøgt Phils tante.
Han havde ikke en stor familie. Hun var ikke en nogen god tante.
Men hun er frygtelig ked af det.
Jeg har sagt, jeg nok skal arrangere begravelsen.
Du føjer mig bare.
Jeg kunne have reddet ham.
Hvis bare vi var blevet gift. Hvis bare vi ikke havde ventet...
"Hvis bare man kunne ønske..."
... "ville livet være let."
- Hvordan går det med hende? - Du er hendes far. Spørg hende selv.
Du ville jo lære hende at kende. Du kan begynde med at trøste hende.
Hvad nytte kan jeg gøre? Jeg kan sige noget.
Jeg har ikke fortjent det.
Du skal forsøge.
Tak.
Jeg er ked af det...
Både over det med Bosinney og over så meget andet.
Jeg vil forfærdelig gerne have, at vi skal være venner.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal sige. Du kender mig ikke.
Jeg ved, du elskede Bosinney. Han var talentfuld, men ubemidlet.
- Det var ikke let i vores familie. - Nej.
- Men du holdt fast i ham. - Og mistede ham.
Og savner ham.
- Ved dine børn, at jeg findes? - Ja. Du skal møde dem.
Måske. Men først har jeg en begravelse at arrangere.
Måske en skønne dag...
- Var Bosinney religiøs? - Han havde vel en tro.
Han troede på, at mennesket er godt. Der tog han vist fejl.
- Det tror du vel ikke? - Han er død, ikke?
Du arrangerer begravelsen. Det kalder jeg godhed under disse forhold.
Hvem skal ellers arrangere den?
Ikke Irene. Hun har forladt Soames og er forsvundet.
Mennesket, født af kvinden, lever blot ganske kort.
Som en blomst vokser det op og visner bort, flygtigt som skyggen -
- og aldrig hvilende et sted.
Nu kender du vore hemmeligheder. Luk ej dine ører for vor bøn -
- men forbarm dig over os, du hellige skaber, almægtige Gud -
- du hellige, barmhjertige frelser. Du dommer i det høje.
Er du kommet for at tage behørig afsked.
- Dine gæster venter. - Jeg kan præsentere dig.
"Mr. og mrs. Baynes, det er manden, der slog Deres nevø ihjel."
Du fornægter det ikke.
- Det ville jeg aldrig nedlade mig til. - Hvorfor er du kommet?
- Troede du virkelig, hun ville komme? - June? Er alt i orden?
Fint, tak. Jeg kommer lige straks.
Tror du ikke, Irene kender dig?
Det gør jeg uden at have været så ulykkelig at bo hos dig.
Det er gensidigt. Du må have mig undskyldt.
Har du virkelig blod i dine årer?
Hellere en smule fatning end dit påtagede pligtklynkeri.
- Følelserne for Phil var ikke pligt. - De var heller ikke ærlige.
Bosinney døde, fordi han var sammen med Irene. Hvordan kan det være?
Nu er du ikke så fuld af teorier.
Jeg slog ikke til.
- Omsider lidt sandhed. - Ja.
Du ville aldrig nogensinde erkende det samme.
- Det er, fordi det ikke er sandt. - Nej, du var for meget.
Alt for herskesyg, dominerende og ufølsom.
For dum og for desperat! Og du tror stadigvæk, det er hendes skyld.
- Jeg gav hende alt! - Og forstår ingenting! End ikke nu!
Alt håb og glæde ødelagde du!
Undrede det dig aldrig, at I ikke fik nogen børn?
Du troede, hun var ufrugtbar. Hendes skyld igen. Det var hun ikke.
Hun ville bare ikke have dit barn liggende og vride sig i maven.
Hun traf foranstaltninger.
Det er slut. Indse det, Soames... Hun vender aldrig tilbage.
Hun vil hellere sælge sin krop end blive kysset af dig!
- Du ved intet! Venskabet var falsk. - Ja, hun stjal mit livs kærlighed!
Jeg burde hade hende, men alternativet var dig.
Jeg kan ikke hade hende. Jeg kan kun undres over -
- at hun ikke gjorde det før.
Jeg vil ikke gøre Dem urolig, men Soames er så pertentlig.
Siger og gør aldrig noget forkert.
- Hvordan har han det? - Han virker nærmest ligeglad.
Soames? Hvad er der galt, min skat?
Bilson siger, du ikke er rask.
Har du feber?
- Har han taget lugtesalt? Drukket? - Han rører det ikke, frue.
- Lad dem være. - Jamen her er så dystert.
Lad dem være.
Det er Winifred, Soames.
De spørger alle sammen efter dig. Især Imogen.
Val skal skrive til dig i skolen.
Det er en stor ære. Hans yndlingssoldat.
Den skal holde vagt ved din seng.
Tanterne har sendt sveskebrandy. De ville komme og sidde hos dig.
"Det er en kunst, min kære," sagde de.
Jeg sagde: "Vil vi have Soames på højkant eller tage livet af ham?"
Så nu hænger du på mig og alt mit ævl.
Hvis det bliver for slemt, så giv mig et puf.
Åh, Soames... Jeg ville ønske, der var noget, jeg kunne sige.
Omsider har du fået farven tilbage i kinderne.
Hvad med at bo ved floden? En herre, jeg kender, har et hus i Putney.
- Jeg vil hellere bo i Robin Hill. - Ville det ikke være for smertefuldt?
Så ville Phils ønsker blive respekteret.
Andre ville måske fylde det med noget billigt bras.
Hvis bare vi kunne blive genforenet, ville jeg købe det den dag i morgen.
Det er sødt af dig at bekymre dig.
Du har aldrig brudt dig om at være enebarn, vel?
Tænk nu, hvis Holly og Jolly hader mig?
Hvis du ikke kan holde det ud, skaffer jeg dig en lejlighed i byen.
- Vi skal nok få facon på dem. - Så giver jeg Soames et tilbud.
- Hvis du ombestemmer dig... - Så får du besked som den første.
Kom nu, Soames, bare en lille smule. For min skyld.
Jeg er ikke noget spædbarn.
Du kan ikke fortsætte sådan.
Hør her: Nu må du holde op. Du er ung og kan begynde forfra.
Hvad hun end har gjort dig, var det forfærdeligt.
Men vær glad for, du ikke er i Winifreds sted med pligter og børn.
- Det var aldrig sket. - Nej, du er ikke Dartie.
Børnene.
- Hun traf foranstaltninger. - Bag ryggen på dig?
Soames, det er jo forfærdeligt!
Hvad er der?
Da jeg sidst så det ansigtsudtryk, var du i Vals alder.
- Mor...
Du plagede os i flere måneder om at få den killing.
Du klædte den ud som dukke og fodrede den, til den blev syg.
- Jeg elskede den. - Ja, netop.
Jeg burde have lært dig ikke at elske på den måde.
- Med hele dit hjerte. - Mor...
Det var min skyld. Du har for stærke følelser.
Det har du altid haft.
- Godmorgen, mor. - Soames? Du er oppe.
- Du trænger til at hvile dig. - Skal du ud?
Jeg har ting at se til.
Mr. Forsyte! Hvordan går det?
Glimrende, Bilson.
- Sig mig, hvad er det, De laver? - Skifter sengetøj.
De skal ikke gøre noget herinde. Mrs. Forsyte kommer ikke tilbage.
- Lad mig ikke afbryde Dem. - Udmærket.
Nu forstår jeg, hvorfor han gik med til at sælge.
- Han voksede ud af huset. - Før han flyttede ind?
Det var skabelsen, der fængede. Da huset var bygget, faldt interessen.
En rig mands legetøj.
- Så kan vi jo godt tale om prisen. - Nej, prisen er, som vi har aftalt.
- Du sagde selv, han er rig. - Hans hustru har plukket ham.
Det gør mig ondt, Jolyon.
- Det finder jeg mig ikke i. - Du kendte hende jo dårligt nok.
- Damen kan ikke forsvare sig. - Damen var ingen dame.
Den bemærkning var uanstændig!
De skal ikke pege fingre. Glem ikke, at alle historier har to sider.
Hvad ved du? Er der noget, jeg ikke har fået at vide? Emily?
- Skilsmisse tager man ikke let på. - Det ved du bedre end nogen anden.
Ja. Derfor insisterer jeg på, at Irene bliver omtalt med respekt.
Deres søn elskede hende engang. Og med rette.
- Det er taget til efterretning. - Udmærket.
Vi står fast på vores pris.
Jeg troede, du ville handle. Har vi så en aftale?
- Vil du have huset eller ej? - Åbenbart. Jeg er her jo stadig.
Stop her, Beacon!
Robin Hill...
Williams?
- Sørg for at få dem smidt ud. - Javel.
June, er det, som du havde forestillet dig?
Nej... Det er mere enkelt. Renere.
Jeg troede, jeg kendte hans arbejde, men det her... er helt mageløst.
- Helene, nu skal jeg. Den er tung. - Tak.
Din far har megen bagage. Der er tegninger nok til to huse.
- Du ser lykkelig ud. Må jeg se? - Naturligvis.
"Far, af June"... Jeg vidste ikke, han havde den.
Da børnene var små, så vi dig i dine billeder.
Visse udtryk. Et grin. Et raserianfald.
Der manglede en brik.
Jeg hjalp dig med at male den. Det kan du ikke huske nu.
Champagne! Det her skal fejres. Med de fineste krystalglas.
- Lad os skåle! - Lidt brus skader ikke. Jo?
- Det er dit hus, far. Dit arbejde. - Hvad skal vi skåle for?
- At lære gamle hunde nye kunster. - Skål for en frisk start.
ROBIN HILL - FEM ÅR SENERE
Tillykke med fødselsdagen, mor.
Din mor elskede vilde blomster. Vær ikke bekymret. Far er snart tilbage.
- Gå ind, Holly. Og vask hænder. - Undskyld.
- Billiger De det ikke? - Hun er kun et barn.
- Et barn, der har mistet sin mor. - Jeg synes, det er morbidt.
Skal vi hellere lade, som om intet er hændt?
Sådan gør englændere ikke. Jeg gør i hvert fald ikke.
- Hendes far burde tage sig af hende. - Nå, er jeg nu for gammel?
Kom så.
Kom nu! Hvor er kaninen?
Goddag.
Undskyld, jeg er trængt ind.
Men dette sted rummer... visse minder for mig.
- Er du ikke overrasket over at se mig? - Jeg hørte, huset var i gode hænder.
- Og jeg så dig i operaen forleden. - Så du mig? Jeg var alene.
Det er faktisk ganske ynkeligt.
Ikke for mig. Jeg er på god fod med ensomheden.
Alle er bortrejst. Jos hustru Helene døde for nylig af lungebetændelse.
- Det gør mig ondt. - Jo er rejst til Spanien med June.
Han maler. Kommer sig. Så det er lidt ensomt her.
Vil du ikke blive og spise med? Jeg sender dig hjem med en drosche.
Det lyder hyggeligt.
Vi kan være ynkelige sammen.
Indretningen er min søn Jos værk. Han er maler og har god smag.
Selv foretrækker jeg guld. Mere sprælsk og gedigent.
Du er enig med ham, kan jeg se.
Men jeg trives her. Her er ro og fred. Det er dagligstuen.
Den kan jeg godt huske.
De er henrykte.
Det er kun begyndelsen. Hele byen kommer til at tale om dig.
Rejs væk med mig.
Det må være mærkeligt for dig.
Jeg viser dig op på Junes værelse. Så kan du nette dig inden maden.
- Undskyld, jeg ikke er fint klædt på. - Du er smuk som et maleri!
Jeg er så vant til mine rutiner, at jeg rent har glemt at spise med andre.
- Er der ikke en anden? - Nej.
- Hvor bor du nu? - Jeg har en lille lejlighed i Chelsea.
- Hvad laver du om dagen? - Underviser i musik.
Jeg har en anden interesse. Men den egner sig ikke til høflig snak.
Jeg er alligevel for gammel til den slags.
Jeg hjælper kvinder, der er kommet galt af sted.
Glædespiger.
- Hvad gør du for dem? - Ikke nok.
Jeg har ingen penge. Men jeg kan give dem mad og medfølelse.
Da Phil døde, mistede jeg alt håb.
Jeg havde penge nok til mad...
... men manglede viljen til at trække vejret.
Jeg gik ned til floden.
En kvinde fandt mig i sidste øjeblik.
- En af dem? - Jeg er en af dem, onkel Jolyon.
Ja, jeg er aldrig blevet reduceret til...
Men jeg ved, hvad det vil sige at være nedbrudt.
- Jeg... ved ikke, hvad jeg skal sige. - Kvinden vidste intet om mig.
Men hun tog mig med hjem og sad hos mig i tre dage og nætter.
Hun havde intet. Men hun gav mig mad og lyttede til mig. Og omvendt.
Vi lader, som om de er anderledes, for så får vi det bedre.
De er til tider ulykkelige og ensomme, men aldrig anderledes.
Jeg burde have holdt mig til høflig snak.
Mageløst! Dette lokale skal fyldes med musik.
Det er, som om... Nej.
Hvad?
Som om det har ventet på dig.
Irene?
Undskyld. Det var ubetænksomt. Undskyld, Irene.
Parfitt?
Sig til Beacon, at han skal have vognen klar om ti minutter.
Mine støvler har opgivet ævred.
Beacon, kør forbi damen, som De kørte hjem forleden.
- Chelsea-damen, sir? - Netop. Chelsea-damen.
Jeg kom lige forbi og ville bare høre, om du kom godt hjem forleden.
- Meget fint. - Godt. Får min kusk så flere chancer?
På med hatten. Så kører vi en tur i parken.
Ja.
- Har June tilgivet mig, onkel Jolyon? - Naturligvis.
Har du skrevet til hende, at du har mødt mig?
- Så har hun ikke gjort det. - Der var ingen grund til det.
Og dig?
Jeg tilgav dig, så snart jeg så, hvordan det virkelig forholdt sig.
Jeg har aldrig fortrudt det... Det ville jeg ikke være i stand til.
Har du nogensinde elsket inderligt?
Jeg er for gammel til at tale om kærlighed.
Phil mente, at du havde et hjerte, som aldrig blev gammelt.
Han sagde altid, at du havde ægte blik for skønhed.
Hvorfor skulle jeg ellers være her sammen med dig?
- Du har gjort mig i godt humør. Tak. - Kom til frokost på onsdag.
- Jeg henter dig på stationen. - Hjertens gerne.
Goddag. Skal jeg tage mig af støvlerne?
Støvlerne? Ja tak.
Du kommer tidligt. Og du ser mig en kende Londonagtig ud.
- Tak! - Nu skal du få fred.
Nej, vi går en tur. Så får vi lidt frisk luft og kan nyde blomsterne.
Der er en særlig blomst, jeg gerne vil vise dig.
- Min kære Holly. - Det ser jeg frem til.
Noget ved hende minder mig om dig.
- Er nogen af dine elever børn? - Ja, tre. To af dem er nogle engle.
Kun to?
Holly er begejstret for musik og dans.
- Vil du vurdere hendes klaverspil? - Ja, gerne.
- Måske foreslå en passende lærer? - Ja.
Som for eksempel... dig?
Det kan jeg ikke, onkel Jolyon.
Jeg vil gerne glæde dig, men vi må tænke på June.
- Kommer hun tilbage om fire uger? - Nej, fem.
Så måske nogle intensive timer.
Bedstefar...!
Min skat... Her er den søde dame, jeg har fortalt om.
Skal De lære mig at spille klaver?
Der kommer den hårdføre huguenot mademoiselle Beauce.
- Holly... - Er jeg nødt til det?
- Jeg vil ikke sige farvel. - Så siger vi "au revoir".
- På onsdag? - Onsdag.
Farvel, min søde.
Den stakkel. Hendes mors død kom som et chok for os alle.
Jeg var begyndt at se, hvad Jolyon så i hende.
- Nu hygger jeg mig med Holly. - Hun må give dig stor glæde.
Ja, som den eneste... til du kom.
Jeg siger kun, jeg beundrer en kvinde, hvis det er sandt.
Min kone var løjerlig. Jeg skulle sige det tiere, end jeg følte det.
Jeg håber, min lille øjesten finder en mand, der forstår sig på kvinder.
Til den tid er jeg der ikke.
Der er for megen hurlumhej i ægteskaber.
Det håber jeg, hun slipper for.
Når du gifter dig igen, håber jeg det samme for dig.
Plager Soames dig aldrig?
Jeg har ikke været i kontakt med ham, siden jeg rejste.
- Jamen minderne... - De plager mig undertiden.
Men ikke i dag. Ikke i godt selskab.
Herring, tak, fordi du kom. Sæt dig ned.
- Et glas cognac? - Hvis du har tid inden operaen.
Bare du ikke sender en regning for den tid, det tager at drikke den.
Ville du tilføje noget i testamentet?
Ja, til min niece Irene Forsyte. Nu bruger hun sit pigenavn Heron.
- Beløbet? - 10...
15.000 pund. Fri for arveskat.
- Hun er en heldig kvinde, Jolyon. - Det har hun ikke altid været.
Min rigdom kan ikke redde fortiden, men måske kan den gavne fremtiden.
Jeg har altid fundet opera langt mest elegant. Dartie foretrækker ballet.
Det har intet med kunsten at gøre. Sangere er jo fede og påklædte...
Undskyld. Hvor kom jeg fra?
Bare rolig. Far betaler skolen.
Jeg ville bare vide, om de var i orden. Dartie kan man jo ikke spørge.
- Jeg sender dem i morgen. - Tak. Vil du have mere at drikke?
- Jeg må se at komme hjem. - Først vil jeg fortælle noget.
Du må ikke blive vred.
Jeg var i operaen i går...
Da jeg var der, så jeg nogen.
- Sammen med et familiemedlem... - Irene og onkel Jolyon.
Ved du det? Jamen... hvordan?
Det er en prekær situation. Folk taler.
Men ikke dig, åbenbart? End ikke med din søster.
Har du kontaktet hende?
Nej.
- Dav, Soames. - Dartie...
- Skal du ikke ind? Den begynder nu. - Jo, selvfølgelig.
- Jamen så farvel. - Farvel, Dartie.
- Hvem var det? - En fascinerende herre.
- Jeg er en køn vært. - Glem Carmen. Jeg kom for din skyld.
- Parfitt gør for meget ud af det. - Skal vi spise?
- Er du sikker på, du har det godt? - Frisk som en havørn. Beruset!
- Måske du skulle hvile dig? - Mad og god vin virker opkvikkende.
Og smukt selskab.
Lov mig, at du går lige i seng. Ikke noget med at læse.
Du er lige så slem som Parfitt. I behandler mig som en invalid.
Jeg har fået postkort. June og Jo kommer på fredag.
Holly vil spille for dem, så snart de er kommet.
Så du kan godt regne med at få en krævende elev i morgen.
"Für Elise"... Det er hendes absolut bedste stykke.
- Så får hun et forspring. Godnat. - Farvel, onkel Jolyon.
Mrs. Heron var der ikke. Beacon ventede.
Det hænder, at hun tager et tidligere tog. Tak, Parfitt.
Bedste? Vent, til far ser det. Jeg kan den næsten udenad.
Flot, Holly. Fortræffeligt.
Du tror, jeg er klar i morgen, ikke?
Hvad? Du spiller jo næsten perfekt allerede nu.
Det er intet under, at den hund er så fed.
- Irene! - Jeg vil sige undskyld. Det var fejt.
Det er lige meget. Nu er du her. Sæt dig ned.
Jeg fortæller Parfitt, at vi er flere til middag.
Nej... Bliv hellere siddende. Du er ganske rød i hovedet.
Pyt. Det er bare varmen. Den bekommer mig ikke vel.
Jeg er en utålmodig gammel rad.
Du tænker naturligvis på June, men...
... jeg har selv haft tid til at tænke.
Det må være muligt at lægge fortiden bag os...
For Hollys skyld.
- Du er en utålmodig gammel rad. - Hvem er ikke det i min alder?
Mit hjerte er fuldt, Irene.
Det er muligt, du aldrig kommer tilbage...
Jeg må fortælle dig nogle ting.
Forstår vi ikke hinanden?
Vi ved, at jeg ikke skal beskyttes imod mig selv.
Du er en perle!
Du har givet mig latter og glæde...
... og i stedet for at føle mig mæt hungrer jeg efter mere.
Jeg er fortvivlet over, at jeg ikke blev født senere... og jeg siger tak.
- Jeg har ikke gjort noget. - Jo, du har. Du har set mig.
Ikke rynkerne og den ludende gang, men det, der er herinde.
Du har forandret alt -
- og jeg kan ikke være diskret længere.
Jeg kan ikke gå min død i møde med forsagte skridt.
Onkel Jolyon, du har givet mig meget mere, end jeg har givet dig.
Så bliv!
Jeg har savnet dig.
Lad mig nu tale med Parfitt.
Sig, vi vil have champagne.
Jeg sidder hos hende nu.
Nej, du må ikke gå!
Jeg kan blive.
- Skibet lægger til klokken ti. - I morgen aften?
Nej, i morgen tidlig.
Jeg skal bekendtgøre det. Frøken June bliver ulykkelig.
- Mrs. Heron... - Hun sover omsider.
Vi har gemt lidt middag til Dem, og Anne har redt op i gæsteværelset.
- Herskabet kommer i morgen tidlig. - Jeg kan ikke besvære Dem.
- Det er ikke noget besvær. - Jeg har aftaler.
Jeg må hjem i aften.
Beacon kommer straks... Det er en sorgens dag.
Ja. Det er det i høj grad. For os alle.
Hvis vi havde vidst det, var vi aldrig rejst.
Aldrig.
Havde han smerter?
Det virkede ikke sådan. Det kom ganske uventet.
Han havde ingen smerter, nej. Men han var echaufferet.
- Det var han tit, når mrs. Heron kom. - Mrs. Heron?
Den søde dame.
- Mrs. Irene Heron? - Hun gav klavertimer...
Hun blev og spiste... ofte.
Jolyon?
Undskyld.
Jeg er lige kommet tilbage fra sagføreren.
Arvestykker.
Det var min bedstefars.
Tegnet på, at han omsider er nået frem.
Har du arvet dem efter farfar?
Jeg formoder, at det betyder, at jeg omsider er kommet frem.
Der var endnu et ønske i testamentet, som jeg ikke havde forventet.
Han efterlod 1 5.000 pund til Irene.
- Hun er hurtig i vendingen. - Det var næppe hendes påfund.
Det er det aldrig. Hun får bare alting forærende gang på gang.
- June... - Tak for advarslen.
- Kommer hun til begravelsen? - Nej!
Så er der i det mindste noget at være taknemmelig over.
"Frygt ej mer' for solens glød, ej for vinterstormens drøn."
"Endt er jordens strid og nød, du gik hjem og tog din løn."
"Kongebørn og stodderkuld skal blive til det sorte muld."
"Frygt ej mer' de stores nag."
"Dig kan ingen voldsmand nå."
"Tænk ej mer' på brød og tag, egen er dig for som strå."
"Lærdoms skatte, kronens guld skal blive til det sorte muld."
"Frygt ej mer' for lynets slag, ej for tordenskyens brag."
"Frygt ej onde tungers bråd, endt for dig er smil og gråd."
"Hver brudgom ung og elskovsfuld skal følge dig og blive muld."
Vægge af ibenholt og magnolie. Elektrisk lys? Husker du det hele?
- Tanterne har villet se det i årevis. - De burde være til stede.
Det er langt fra Hyde Park, og Hester får hjertebanken.
Og virkeligheden lever aldrig op til beskrivelsen.
- Hvem har lært dig det? Dartie? - Hvabehar?
Det er altså det, der skabte så stor ståhej.
- Hvad synes du? - Det minder om et fængsel.
- Men originalt. Den gamle fribytter... - Det var venligt sagt.
- Det gør mig ondt, Jolyon. - Tak! Vi er glade for, at du kom.
- Vi ses kun til begravelser. - Ja, gudskelov.
- Det gør mig ondt. Du må være knust. - Jeg ville bare gerne have været her.
Man føler altid, man gjorde for lidt.
- I nåede dog at blive genforenet. - Det er dog nogen trøst.
- Det er som slutningen på en epoke. - Ja.
Han er den første Forsyte, hvis grav ikke er hos familien.
Det er snarere en lurvet mark.
Blomster overalt, formentlig ukrudt. Hvor er værdigheden?
- Har du hørt det? 15.000 til Irene. - Ja, det har jeg hørt.
- Typisk, ikke? - June, goddag... Hvordan typisk?
Bedste huskede altid den svage part. Irene er uønsket i visse kredse -
- men hun er dog en Forsyte, og hun var sød ved bedste.
Mens du var væk, ja. Undskyld mig...
- Hvem skal fortælle Soames det? - Han ved det formentlig allerede.
Hvorfor lige hende? Jolyon kendte hende dårligt nok.
Ved du, hvorfor Jolyon efterlod den formue til Irene... er det Heron nu?
Ærlig talt, James. Brug dog fantasien.
Undskyld!
Tak, fordi I er kommet for at tage afsked med ham.
Nogle bliver svagere med alderen.
Men ikke far. Han blev bedre med årene.
Hans horisont blev udvidet.
Han blev mere fleksibel. Mere medlidende.
Han accepterede, at forskellige mennesker lever på forskellige måder.
Han var en mand af ærlighed, mod og overbevisning.
Aldrig bange for at sige undskyld. Aldrig bange for at elske.
Han stod for alt, hvad der er prisværdigt ved navnet Forsyte.
Jeg har ligesom mange af jer forsøgt...
... uden held, at følge i hans spor.
Jeg ser ingen grund til at holde op med at forsøge nu.
Jeg vil bede jer om at hæve jeres glas.
For Jolyon Forsyte!
Jeg mente det, jeg sagde i eftermiddags.
Vi fostrer ikke mænd som far længere...
Nu om stunder er vi så tvivlrådige.
Undskyldende. Mindre.
Jamen verden er blevet mere kompliceret.
Hvis du kunne skrue tiden tilbage -
- og ændre én ting, hvad skulle det så være?
- Bosinney, formoder jeg. - Det kan jeg ikke svare på.
Bedstefar havde et langt liv. Men jeg ville ønske -
- at jeg havde fået mulighed for at takke ham.
Det ville være mit ønske.
Han vidste det, ikke? Han troede ikke, vi ville holde op med at elske ham.
Vi var her ikke til at sige det.
Pyt med, at jeg lyder, som om jeg har ondt af mig selv. Det er cognacen.
Men det er ironisk, at alle dem, jeg elsker... virkelig elsker...
... til sidst drages mod hende.
Og de elsker altid Irene mere.
Det lyder som selvynk...
Han kunne aldrig elske nogen højere end dig. End ikke mig.
Det sagde han mange gange.
Du var hans anden chance. Hans livs lys.
Hans hjertes slag.
Nævnte han testamentet?
Jeg tror, han vidste, at hans tid var kommet, men nej.
- Det var altså et chok for dig? - Ja... pengene.
Men ikke gestussen.
- Hvordan var han... til sidst? - Lykkelig.
- Fredfyldt? - Nej...
Han havde for stor appetit på livet.
Han sagde, hans hjerte var fuldt. Han delte nogle tanker med mig.
Havde jeg vidst, vor tid var så kort, havde jeg givet ham mere tid.
Han velsignede min verden, Jolyon. Som du velsigner hans.
- Han velsigner den stadig. - Det kan jeg tænke mig.
Undskyld...
Jeg ved ikke, hvor det kom fra.
Du skal ikke sige undskyld.
Tak, fordi du var der.
Tekster: Lasse Schmidt www.undertext.com